ПОЛІТИЧНИЙ РЕАЛІЗМ ТА ІДЕОЛОГІЯ УКРАЇНСЬКОЇ ЕЛІТИ ГЕТЬМАНЩИНИ (ДРУГА ПОЛОВИНА ХVІІ – СЕРЕДИНА ХVIII СТ.)
DOI:
https://doi.org/10.31866/2616-745x.8.2021.249005Ключові слова:
політичний реалізм, ідеологія, Гетьманщина, еліта, козацька старшина, Церква, війна, сила, держава, народАнотація
У статті досліджується відображення парадигми політичного реалізму в ідеології української еліти др. пол. ХVII – сер. ХVIII ст. Стверджується, що в цей час сформувалося два напрями, які переслідували різні цілі: представники церковного відстоювали ідею відновлення давньоруської православної імперії з центром у Києві, а представники козацько-старшинського – ідею народу як суб’єкта міжнародних відносин, що за допомогою сили може протистояти наймогутнішим імперіям. Представники першого напряму – Інокентій Гізель, Стефан Яворський, Феофан Прокопович та ін. Представники другого – Григорій Граб’янка, Пилип Орлик, Самійло Величко, Семен Дівович та ін. В їхніх творах, хоч і не в повній мірі, але все ж таки відображалася теорія політичного реалізму. Частково вона поєднувалася з деякими ідеалістичними уявленнями. Поєднання реалізму та ідеалізму в теоретичних уявленнях української еліти пояснюється обставинами життя українського суспільства др. пол. ХVII – поч. ХVIII ст., яке з однієї сторони перебувало у процесі постійних війн і збройних конфліктів, а з іншої – ще й характеризувалося занепадом моральності як їх наслідком. Основні ж позиції, що відображалися у творах української еліти, зводилися до думок, що народ і монарх є суб’єктами міжнародних відноси, що на міжнародні відносини значний вплив мають дії особистості (монарха, гетьмана, папи римського), що так само частиною міжнародних відносин є і релігійний фактор, що визначальну роль у міжнародних відносинах відіграє сила, що мир («вічний мир») досяжний через застосування сили.
Методологія статті ґрунтується на логічному, порівняльному та історичних методах дослідженнях.
Посилання
Akty, otnosiashchiesia k istorii Iuzhnoi i Zapadnoi Rossii [Acts relating to the history of Southern and Western Russia].(1861). Vol. 3. St. Petersburg.
[Innokentii] Kievskii sinopsis, ili Kratkoe sobranie ot razlichnykh letopistcov o nachale Slavenorossiiskogo naroda i pervonachalnykh kniazekh bogospasaemogo grada Kyeva.[Innokenty] Kiev synopsis, or a short collection from various chroniclers about the beginning of the Slavonic people and the original princes of the God-saved city of Kiev]. (1836). 5th ed. Kyiv: Tipografiia Kievopecherskoi lavry.
Kapitonenko, M. (2019). Teoriia mizhnarodnykh vidnosyn [Theory of international relations]. Chernivtsi: Knyhy XXI stolittia.
Lastovskyi, V. (2018). Istoriia mizhnarodnykh vidnosyn: teoretychnyi format [History of international relations: theoretical format]. International Relations: theory and practical aspects, 2, pp. 34–43. https://doi.org/10.31866/2616-745x.2.2018.133330.
Litopys hadiatskoho polkovnyka Hryhoriia Hrabianky [Chronicle of Colonel Hryhoriy Hrabyanka of Hadiach]. (1992). Kyiv: Znannia Ukrainy.
Makiavelli, N. (2019). Derzhavets. [The Statesman]. Kharkiv.
Malskyi, M. Z., Matsiakh, M. M. (2007). Teoriia mizhnarodnykh vidnosyn [Theory of international relations]. Kyiv: Znannia.
Nahorna, L. P. (1998). Politychna kultura ukrainskoho narodu: istorychna retrospektyva i suchasni realii [Political culture of the Ukrainian people: historical retrospective and modern realities]. Kyiv: Stylos.
Prokopovich, F. (1961). Sochineniia [Compositions]. Moscow.
Sliusarenko, A., Tomenko, M. (1993). Istoriia ukrainskoi konstytutsii [History of the Ukrainian constitution]. Kyiv: Znannia.
Sokhan, P., Brekhunenko, V. eds. (2008). Hadiatska uniia 1658 roku [The Union of Hadiach in 1658]. Kyiv.
Velychko, S. V. (1991). Litopys [Chronicle]. Vol. 1. Kyiv: Dnipro.
##submission.downloads##
Опубліковано
Як цитувати
Номер
Розділ
Ліцензія
Авторське право (c) 2021 Ластовський Валерій Васильович
![Creative Commons License](http://i.creativecommons.org/l/by/4.0/88x31.png)
Ця робота ліцензується відповідно до Creative Commons Attribution 4.0 International License.